Čeština v malíčku, aneb Škola hrou - podmět a přísudek, pravopis
![](/frontend/data/files/0/0/2/2160-61o0twxytr/post-2/podmet.png)
Blíží se konec roku! Neděste se, pouze školního roku. Ten kalendářní je tak zhruba v poločase – řečeno sportovní terminologií. Konce obou roků však bývají tak jak tak značně stresující. Ten kalendářní pro nás, kteří máme léta školní a studentská za sebou, ten školní zase pro mladší generaci.
Se školními i studentskými časy nemám ani já dávno nic společného, případné stresové situace si však celkem živě vybavím. Nic příjemného. Kvantum učiva k opakování, důkladné zkoušení, písemné práce, rozsáhlé slohové práce, diktáty, všelijaké vědomostní testy atd. (To ovšem nehovořím o dalších předmětech). Není toho málo, určitě mi dáte za pravdu. Snaha mít pěkné výsledky, tj. pěkné známky, udělat radost rodičům a koneckonců i sám sobě, nezklamat, něco dokázat. Není to pro každého žáka i studenta úplně jednoduché.
Abych byla konkrétní – český jazyk je tvrdý oříšek. Postupem času člověk zjistí, že ne úplně vždy jsou známky na vysvědčení tím rozhodujícím, tím nejdůležitějším, ale každopádně jsou vždy silným motivujícím prvkem, a to bez výhrady a pro každého! Pěkná známka z mateřského jazyka by však měla být určitou samozřejmostí. Z mnoha důvodů. Vůbec nemám na mysli „i“ nebo „y“, chybně napsanou předponu či předložku, malé či velké písmeno, zapomenutou čárku a další jiné, více či méně závažné chyby. Jde samozřejmě o mnohem víc: o dobrou slovní zásobu a její správné využití, tedy základní předpoklady kvalitní mezilidské komunikace, která ovlivňuje tolik důležité mezilidské vztahy. Správně se vyjadřovat, přesně vyjadřovat své myšlenky, názory, pocity, city, potřeby… I proto je důležité znát a ovládat svůj jazyk. Znalost mateřského jazyka (a samozřejmě to platí o jazycích obecně) nám umožňuje pochopit principy téměř všech oborů lidské činnosti, pomůže nám orientovat se (více či méně) i v oblastech obtížně pochopitelných. Mnohému člověk porozumí – a lépe porozumí, dokáže-li se správně zeptat, správně formulovat své otázky. I to je čeština. Dobrá slovní zásoba nás v mnoha situacích zbaví strachu, trémy, nejistoty. Dovolím si tvrdit, že mnoho lidí, kteří si tzv. dobře stojí se slovní zásobou, jsou samostatnější, zdravě sebevědomí. Ano, mluvím resp. píšu o verbální podobě jazyka – o řeči. Tady není vidět chyba ve výše zmíněných pravopisných „zákeřnostech“. Ale vše souvisí se vším: mluvené jde ruku v ruce s psaným. Je to otázka píle, snahy a též času. V textu jsem záměrně zdůraznila dvě slova: pěkná známka. Vy sami – podle svých schopností, znalostí, umu – vypracujete následující úkoly. V klidu, beze stresu. Jistě to zvládnete na nějakou pěknou známku. A pokud ne hned? Tak časem, pílí, snahou. Chybami se člověk učí.
A) Určete podmět a přísudek
- Odpovězte na mou otázku.
- Na stole je nějaká obálka.
- Pampeliška je léčivá rostlina.
- Život není peříčko.
- Nabídku jsem musela odmítnout.
- Ten mi nic neřekl.
- Žába žbluňk do rybníka.
- Starý šel pomalu kolem plotu.
- Někdo na tě volá.
- Teta se stala zdravotní sestrou.
- První doběhl jako poslední.
- Dýchat je důležité.
- Učení mučení.
- Úkol budu psát až večer.
- Přestaň mi neustále radit.
- Babička byla vždy trpělivá.
- Jana byla velmi šikovná.
- Přišli jste dost pozdě.
- Červená je pěkná.
- Červená barva je pěkná.
- To ti nebudu věřit.
B) Doplňte správně tvary zájmena Já a ostatní pravopisné jevy
- Stále si na něco –těžuje.
- Ozv– se (já) brzy.
- Obě moje kamarádky he–ky brusl–.
- Dav– turistů –hlížel– k vysoké věži.
- Líb– se (já) starší dívky.
- Pozv– ke (já) také Jitku.
- Zapo–li jste tu něco?
- Bav– (já) ruční práce.
- Moje sestra se všem líb–.
- Holky slíb– úplně všechno.
- Co (z,s) toho plyne?
- Ty dvě um– vždy všechno.
- Ve středu mám –borový –pěv.
- (Já) to nevysvětluj.
- Babičku často bol– klouby.
- Rád –bírám houby.
- Nejsem ra–í ptáče.
- Nemusíš (já) stále sledovat.
- Salát z ra–é zeleniny byl skvělý.
- Kamarádce se líb– jeho oči.
A) Podmět a Přísudek
- Odpověděla (ona).
- Obálka je.
- Pampeliška je rostlina.
- Život není peříčko.
- Musela jsem odmítnout (já).
- Ten neřekl.
- Žába žbluňk.
- Starý šel.
- Někdo volá.
- Teta se stala sestrou.
- První doběhl.
- Dýchat je důležité.
- Učení mučení.
- Budu psát (já).
- Přestaň radit (ty).
- Babička byla trpělivá.
- Jana byla šikovná.
- Přišli jste (vy).
- Červená je pěkná.
- Barva je pěkná.
- Nebudu věřit (já).
B) Pravopis
- Stěžuje;
- ozvi se mi brzy;
- hezky bruslí;
- davy vzhlížely;
- líbí se mi;
- pozvi ke mně;
- zapomněli;
- baví mě;
- líbí;
- slíbí;
- z toho;
- umí;
- sborový zpěv;
- mně;
- bolí;
- sbírám;
- ranní;
- mě;
- rané;
- líbí
……………………………………
Vyjde-li místo, tak ještě:
- Přečetl– jsme tvou podrobnou –právu.
- Oba –působy jsou správné.
- Diváci měli možnost –hlédnout všechny filmy.
- Obě dřevěné části jsem –b-l k sobě.
- Zbytečně si to ne-těžuj.
- Přečetli;
- zprávu;
- způsoby;
- zhlédnout;
- sbil;
- neztěžuj
Archiv, časopis Krásná 2011